2009.05.28. 06:30
Luxus, adó
<p>Nem igazán, sőt egyáltalán nem<br /> értem, hogy a tervezett vagyonadó<br /> kapcsán miért hullatnak egyre többen<br /> krokodilkönnyeket az igazságot síratva.<br /> Ugyanis megszorítások idején<br /> másutt sem első tényező az<br /> igazságosság. <STRONG>T. Szűcs<br /> József jegyzete.</STRONG></p>
Másrészt, akik féltik az
érintetteket, azok a nyugdíjasok
(nemhogy életszínvonalát, hanem)
életét fenyegető
megszorítások feletti
felháborodásukat hamar látszanak
feledni.
Ami azt is üzenheti, hogy a nyomorszint
körül élőket igazságosabb
megsarcolni, mint azokat, akik elég
szerencsések ahhoz, hogy a
kilátásba helyezettnél
jóval nagyobb adót is, akár a
mellényzsebből, kifizessenek.
Legalábbis többségük.
Ráadásul már a tervezet is tele
van kiskapuval, míg a nyugdíj-,
fizetésmegvonás stb. kombájn
jellegű tarolással
működik.
Többen emlegetik azt, hogy micsoda
arcátlanság az egyszer már
megadóztatott jövedelmek
hozadékát megadóztatni.
Kérdezzünk vissza: a mai
nyugdíjasok nem munkával szerezték
jogosultságukat.
Az már csak mellékes, hogy miként
lehet politikus olyanból, aki
szemrebbenés nélkül
állítja, hogy a
csodapaloták minden tulajdonosa
makulátlanul tiszta adófizető.
Vagyis el a kezekkel tőlük, hisz, tegyük
hozzá, ráadásul sokan
minimálbérre vannak bejelentve
(hiába spórolni tudni kell!).
Viszont azon sopánkodók
közemberektől elvárnánk, akik
amúgy majd kicsattannak a
hazafiasságtól (ha már a
társadalmi szolidarítás
fogalmát nem ismerik el), legalább
saját jelszavaikat vegyék komolyan.
Mert voltak olyan büszkeségre okot
adó őseink, őseik, s egyben
megkérdőjelezhetetlen hazafiak, akik
éppen a közteherviselés
megvalósítását
követelték Magyarhonban.
Örök időkre szólóan.
„Enni-kék? Vagy nem?
Roncsprémiumot? Ugyan már!
Állati mese
Már ott is